Stray!
In the cold breeze, that I walk along...
The memories of generations burn within me.
Been forever, since I cried the pain and sorrow...
I'll live and die, proud of my people gaining.
I'm here standing at the edge...
And staring up at where the moon should be.
Stray!
No regrets 'cause I got nothin to lose.
Ever...
Ever... stray!
So I'm gonna live my life as I choose.
Until I fall, stray!
Stray!
Значи лова на диви кучета започва...
Ако хванат онези хлапаци, може да ги дадат на теб.
Ако това стане, май просто ще ги принудим да работят.
Ще работят като кучета в този град.
"Това ще е раят, ако живееш тук." Ще заприлича на рая, дори и за тях.
Откога започна да гледаш така на живота?
Какво?
Така говорят само пропадналите хора.
Да не ми казваш, че ти не си пречупен?
Можеш да си приказваш, Зари.
Като водач на глутницата ти ни докара до това положение.
От това ще ти стане малко по-добре.
Честно, Киба никога не се замисля...
Не е могъл да остане хладнокръвен след като видя онова.
Обаче това не му влизаше в работата.
Цуме!
Нека да побързаме и да се махнем от тук.
Но Киба още не може да се движи.
Ето защо трябваше да си тръгнем вчера.
Не мислех, че животът тук ще е толкова тъжен.
Да тръгваме.
Не можеш, с тези рани и празен стомах.
Въпреки че тук има един, който е с пълен стомах.
Но вие бяхте тези, които не искаха да ядат.
А Кор-сан беше така добра да ни донесе храна.
Нямаше ли да е грубо да оставим храната да се развали?
Затова трябваше да я изям сам самичък.
Можеше да оставиш малко за нас...
И ти си тръгна, а сега се оплакваш.
А ти остана на "среща" с нея, а?
Тя със сигурност изглеждаше самотна...
Какво ще правим отсега нататък?
Защо да не оставим Кор-сан да се погрижи за нас?
Върви да ни намериш храна...
Ще отидеш сам!
Аз ли?!
Добре, де. Потеглям...
Ще отида да потърся билки.
Мос и останалите отидоха да обикалят.
Откога глутницата ни...
стана толкова разединена.
Зари...
Само аз ли не бях забелязал?
Не, може би просто се преструвах, че не забелязвам.
Наистина ли мислиш, че животът тук ни подхожда?
Мислех си, че тези деца ще те пробудят.
Когато казаха, че отиват в Рая,
помислих си, че може начинът на живот тук да се промени.
Те са млади.
Когато поживееш, нещата се променят.
Не е така.
Те минават по същия път.
Наистина ли Раят не съществува?
Ние се отърсихме от мечтите си.
Всички вярваха, че някой ден ще стигнем до Рая.
Но глутницата, която водех...
не успя да стигне до там.
Пътят беше преграден от отровен газ.
Загубих много от приятелите си.
Не можех да загубя още от глутницата си.
Затова се върнахме в този град и продължихме да живеем тук.
Мислех си, че ще се върнеш за мен и ще ми кажеш: "Намерих Рая."
Досега всички трябва да са го разбрали.
Машините на острова отдавна не работят.
Отровният газ го няма!
Можеш да се опиташ отново да минеш по същия път!
Кор!
Всичко това е в миналото.
Ей.
Заради теб губим много време.
Другите отидоха да търсят храна.
Какво прави миналата нощ?
Тези рани не са само от онзи на гарата.
Не че ме е грижа.
Виждал съм ги и преди.
Когато бях малък.
Там, където бях роден... Цъфтяха навсякъде.
За какво говориш?
Цъфтят само в нощта на пълната луна.
Снежно бели цветя.
Лунните цветя.
Всички бяха изгорени.
Какво ти стана изведнъж?
Огънят изгори цветята за миг.
Заедно с цялата ми глутница, които нямаха къде да избягат.
Аз бях единственият, който оживя.
Защо само аз?
Защо?
Вече нямам глутница.
Остана ми единствено...
да отида в Рая.
Ако беше толкова лесно да се намери храна,
онези старци нямаше да се морят да работят.
Това е месо! Прясно агнешко месо!
Не е добре!
Мамка му!
Какво е това?!
Зъбите ми са твърде деликатни за това.
Значи вие сте били.
Здравейте.
Да си помислиш, че в днешни дни, вълк ще се хване на подобен капан...
О, наистина съм малко засрамен.
Така се случва, когато си невнимателен.
Извинете, но... може ли да отворите това?
Какво да направим?
Той ни моли да му помогнем.
Ние защитаваме начина си на живот. Тези момчета ни създават само проблеми.
Извинете...
Хей, моля ви.
Хей, чуйте ме!
Ей, господине!
Какво, по дяволите?! Нали няма да ме изоставите?
Вие преминавате на наша територия.
Няма причина да ви помагаме.
О, тъй ли?
И без това не искам да ми помагат някакви си кучета!
Какво?
Не сте нито кучета, нито вълци!
Вие сте по-низки от хората!
Вече сме хванали едно?
Това е доста голямо куче.
Това със сигурност е бая диво. По-добре бързо да се отървем от него.
Какво да правя?
Какво да направя?
Какво мислиш да правиш?
Добре съм. Вече мога да се движа.
Киба! Добре ли си?
Да, извинявай, че те притесних.
Сам ли си?
Къде е Хиге?
Да, той! В беда е!
Хиге попадна в капан и го откараха някъде!
Ако са хора, той лесно ще ги заблуди.
Не може! Вълците от града го повалиха!
Защо им е да го правят?!
На къде отидоха?
Не знам!
Защо не ни каза с вой?
Тогава щеше да можеш да ги проследиш!
Прав си...
Да вървим.
Къде?
В града...
Ако се влачиш така, слънцето ще залезе!
Остави ме!
По-бързо!
Ако не побързаме, ще го убият!
Цуме, пусни ме долу.
Вече мога са вървя сам.
Добре, да побързаме.
Това е дамата от вчера!
Охо.
Май че снощния пердах не ти е бил достатъчен...
Зари...
Ти ли даде заповедите?
Какво?
Не се прави на глупак!
За какво говорите?
Вярно ли е, че ти продаде приятеля ни на хората?
Вие сте по-жалки и от червеи.
Какво става тук?
Не знам.
Казаха им, че трябва да го убият!
Ти им каза да го направят!
Мос!
Това е моята глутница!
Защо си продал приятеля им?
Той не е от тук.
Зари, ти не продаваш ли приятелите си?
Какво?
Вярно.
Даваш ни да вършим кучешка работа.
Наистина ли го мислиш?
Мисля, че съм направил необходимото като водач на глутницата.
Не мога вечно да се опирам само на инстинктите си.
Всичко, което съм правил е било, за да защитя глутницата.
Вече никой не те признава за водач!
Не се бъркай!
Спрете!
Моля ви, спрете!
Достатъчно... Стига!
Чакайте...
Къде беше отведен приятеля им?
Не знам. Не знам!
Зари!
Имаш ли идея къде са го откарали?
Качиха на оранжев камион.
Ако мислите да се откажете от Рая и да се върнете, сега е времето.
Няма къде да се върна.
Мога само да продължавам напред.
Дори и пътят да ни отведе в Ада.
Вие може да не сте успели...
но ние ще го намерим.
Рая.
Цуме...
Елате...
Зари!
Още мога да тичам.
Изглежда доста голямо и силно.
Голяма мъка е да опитомиш такива големи кучета.
Ако се разбеснее, край с нас.
Може би просто трябва да го убием...
Въпреки че почти го съжалявам.
Не ми харесва да гледам как умират.
Просто ще го хвърлим в пещта.
Хей! Вие! Хайде, забележете ме!
Човече, това беше доста грубо.
Покажи поне малко благодарност.
Побързай и излез. Би трябвало да можеш и сам.
Не си падам по такива варварски изпълнения.
Проклети кучета!
Искате ли още?
Не, време ми е да си тръгвам.
Така ли? Ще ми бъде доста самотно.
Напускам града.
Няма какво повече да правя тук.
Онова, което търся вече не е тук.
Къде ще отидеш сега?
Ще видим... Решението ще оставя на кучешкия нос.
Това ми изглежда доста мъгляво.
Не подценявай кучешкия нос.
Станал си доста по-мъжествен.
Трябва да поговорим.
Аз вече си тръгвам.
Някога виждал ли си това?
Написаното вътре сън ли е? Магия? Или...?
Или е истина...?
Тълкувай го както искаш.
А сега, Блу, ще потегляме.
Почакай малко.
Шер, жената оставила това, изчезна.
Става нещо ужасно.
До сега не можех да живея спокойно...
Постоянно имах странното усещане, че става нещо нередно.
Но без да знам какво...
Не мислиш ли, че луната се приближава?
И червена... става огнено червена...
Това означава ли разрушение на луната?
Краят на света?
Нямам представа.
Може би очите ми вече ме лъжат.
Просто ще продължа да търся вълци, докато още виждам.
А ти би трябва да потърсиш жена си.
Скъпоценната ти жена.
Шер...
Това ли е единственият път?
Тук наистина ли е безопасно?
Все трябва да е по-добре от това да те изгорят с боклука.
Аз съм до тук.
От тук продължавате сами.
Няма ли да дойдеш?
Тук ли ще продължиш да живееш?
Не знам дали мястото, към което се стремим е истинско или не.
Има такива, които могат да стигнат до Рая, и такива, които не могат.
Вярвам в това.
Вървете и разберете дали наистина има Рай в края на този тунел.
Не приличаш много на вълк...
Цуме.
Вълкът просто защитава глутницата си.
Да, аз бях пречупен...
Цветята увяхват.
Може и да умират, но определено няма да изчезнат.
Точно както и вълците.
Докато има луна, цветята няма да изчезнат.
Нито пък вълците.
The Successors
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва
Понякога виждаш неща, на които отказваш да повярваш.
Когато това се случи, имаш само два избора.
Или да повярваш на очите си,
The Flower Maiden
или да се отдадеш на пиенето.